Vznik Československa a Jesenicko - 1918/1919
![](https://63e534bafc.clvaw-cdnwnd.com/57d649ba678d859edb28bfd2b71f3694/200000481-044810540b/2018_10_28_Vznik%20Ceskoslovenska%20a%20Jesenicko.jpg?ph=63e534bafc)
Dne 28. října 2018 slavíme přesně
100 let ode dne, kdy byla Národním výborem vyhlášena v Praze samostatnost
nového Československého státu. Tento mezník nejen středoevropských dějin, který
představoval vyvrcholení snah české politické scény z éry Rakouska-Uherska po
úplném národnostním zrovnoprávnění, ovšem nebyl přijímán s nadšením na celém
území mladého státu.
V pohraničních oblastech, kam
řadíme i Jesenicko, totiž tehdejší sídelní struktura, složená v drtivé většině
z obyvatelstva německé národnosti, státní útvar vzniklý na zbytcích
habsbursko-lotrinského soustátí nechtěla uznat, natož být jeho součástí.
Politická reprezentace těchto
území si byla vědoma válečné situace a možných důsledků porážky
rakousko-uherských vojsk na bojištích tzv. Velké války, a tak se snažila využít
práv a požadavků, s nimiž v týdnech a měsících před 28. říjnem 1918 operovala
československá strana. Jednalo se především o právo na sebeurčení národů, které
bylo v podstatě evropským "fenoménem" roku 1918.
Již dva dny po vyhlášení
Československa proto v jeho hranicích vznikla nová provincie Sudetenland se
sídelním městem v Opavě, která prostřednictvím svého okamžitě zřízeného
provizorního parlamentu vyhlásila zájem připojit se k Německému Rakousku.
Začaly se budovat dokonce i ozbrojené složky provincie, tzv. Volkswehr. Kromě
toho v podstatě v každém větším městě vznikaly jednotky tzv. lidové domobrany,
jejíž název znal také Volkswehr.
Německá okresní rada v Jeseníku
se k Sudetenlandu připojila vyhláškou dokonce už 27. října 1918, kdy jeho
existence oficiálně nebyla ještě ani oznámena! Ve městě i okolních obcích se
začínaly organizovat protestní akce, vyvěšovaly se plakáty s nejrůznějšími agitačními
projevy politiků či plány na budoucí vývoj nezávisle na Československu. Do
těchto akcí se zapojily i významné osobnosti jesenického hospodářského a
společenského života, jako byl průmyslník Karl Heile nebo katecheta jesenického
gymnázia Josef Ehrlich.
Velmi brzy se ale začalo
ukazovat, že nová provincie nebude životaschopná. Kontakty s Vídní byly nadmíru
složité. Slíbená pomoc z Rakouska prakticky neměla jak dorazit, vojsko ani
domobrana neměly řádnou organizaci, výzbroj ani výstroj a navíc vítězné
mocnosti Dohody proklamovaly, že budou respektovat historické hranice českých
zemí.
Definitivní ránu Sudetenlandu
zasadilo zahájení obsazování jeho území československým vojskem koncem roku
1918. V prosinci 1918 byly jedinými ještě neobsazenými městy právě Jeseník
spolu se Zlatými Horami, což se změnilo v lednu 1919. Vojsko v oblasti navíc
natrvalo zůstalo.
V dalších měsících začali na
Jesenicko proudit českoslovenští zástupci pověření převzetím státních úřadů.
Tehdejší okresní hejtman Max svobodný pán von Weichs zur Winne odmítl složit
slib věrnosti republice, kvůli čemuž byl ze svého postu odvolán. Na jeho místo
nastoupil Walter Jakubowski, který zde vydržel až do roku 1936.
Ostatní úředníci okresního úřadu
zůstali po složení slibu věrnosti na svých postech. Problémem se však stalo
nařízení, které zavádělo povinnost ovládat i český jazyk, jež byl zcela zásadní
zvláště při komunikaci s vyššími státními orgány. Každý z úředníků tak musel
postupem času absolvovat státní zkoušku z českého jazyka.
Nový státní řád se příliš nedotkl
státních a církevních škol. Zavádění výuky češtiny zde probíhalo nepoměrně déle
a tím i plynuleji než v případě úřadů, kde důraz na češtinu byl neskonale
větší.
Co se ovšem dotýkalo všech, byla
velmi neutěšená ekonomicko-sociální situace. Lidé se potýkali s naprostým
nedostatkem potravin, chybělo uhlí, důležité suroviny pro průmyslovou výrobu,
oblečení, obuv atd. Zachován musel zůstat přísný přídělový systém, který byl
velmi kritizován a neoblíben.
Situaci s potravinami na chvíli
zlepšila americká potravinářská pomoc, která dorazila do Československa
prakticky ihned po ukončení války. Na Jesenicko se tak dostalo kakao, mouka
nebo sádlo. Děti k tomu ještě dostaly chléb, housky, popřípadě mléko.
Postupem roku 1919 se nicméně vše
vracelo do starých, tedy špatných kolejí. Nastalý stav dokonce vedl k několika
střetům, které např. ve Zlatých Horách vyústily ve střelbu do davu, která vedla
ke smrti čtyř lidí a zranění několika dalších. Omezení v tomto období zasáhlo i
oblast lázeňské péče, jelikož nedostatečné zásobování znemožňovalo adekvátní
stravování pacientů. Špatnou situaci se podařilo vyřešit až v roce 1920, kdy
okresní úřad zajistil lepší zásobování především mlékem a moukou.
Poměry na Jesenicku nicméně ani
po "porážce" Sudetenlandu nebyly ideální. V dalších letech sice začal místní
průmysl i lázně opět vzkvétat, avšak politické názory místního obyvatelstva
zůstaly k Československu veskrze negativní. To se projevilo v několikerých
volbách v éře této tzv. první republiky, a dále pak zejména po nástupu Adolfa
Hitlera k moci, kdy německé národnostní hnutí bažící po národním sebeurčení
opět zesílilo a vehnalo se dobrovolně do náručí německého nacismu se všemi jeho
krutými zvyklostmi a ideály. Za tuto aktivitu ale německé obyvatelstvo Jesenicka
posléze rovněž zaplatilo - bylo odsunuto, bez možnosti se vrátit.
My, dnešní obyvatelé Jesenicka,
potomci znovuosídlenců, kteří přišli po roce 1945, nesmíme zapomenout na
dřívější vývoj naší domoviny. Neodsuzujme ale dřívější německé obyvatelstvo za
to, jak se v období okolo 28. října roku 1918 zachovalo. Není totiž vyloučeno,
že bychom se na jejich místě nezachovali podobně.
Autor: Kamil Tomášek, Vlastivědné muzeum Jesenicka, p.o.